4. Професійна мовнокомунікативна компетенція
Провідною метою навчання мови на „пороговому” рівні визнають формування комунікативної компетенції, що має кілька складових: лінгвістичну, соціолінгвістичну, соціокультурну, стратегічну, соціальну та дискурсивну.
Лінгвістична компетенція передбачає оволодіння певною сумою формальних знань і відповідних їм навичок, пов'язаних із різними аспектами мови: лексикою, фонетикою, граматикою. При цьому постає питання: які слова, граматичні структури та інтонеми необхідні людині того чи іншого віку, професії тощо для забезпечення нормальної взаємодії мовою, яка вивчається.
Соціолінгвістична компетенція – це здатність здійснювати вибір мовних форм, використовувати і перетворювати їх відповідно до контексту.
Мова відбиває особливості життя людей. Вивчаючи багатоманітність планів вираження, можна багато що зрозуміти і дізнатися про культуру країни мови, що вивчається. А це підводить нас до необхідності формування соціокультурної компетенції. Набуття соціокультурної компетенції не зводиться лише до формування глобальних уявлень про світ. Вона пропонує весь процес навчання мови.
Певні вміння й навички в організації мовлення, вміння вибудовувати його логічно, послідовно й переконливо, ставити завдання й досягати поставленої мети – це вже новий рівень комунікативної компетенції, що у матеріалах Ради Європи названий стратегічним чи дискурсивним.
Багато питань даного рівня комунікативної компетенції прекрасно розроблено в курсі риторики: недарма деякі гуманітарнозорієнтовані школи включають цю дисципліну до обов'язкової програми.
Ключовим поняттям концепції вивчення і мов у європейських країнах є «поріг комунікації», а методичними орієнтирами - правильна вимова і сучасне розмовне мовлення. Вивчення мови, таким чином, виходить за рамки педагогіки і набуває важливого політичного значення. Йдеться про переорієнтацію з оволодіння граматичними структурами на оволодіння живою мовою.
Останньою зі складових комунікативної компетенції, але жодним чином не останньою за значущістю є соціальна компетенція. Вона передбачає готовність і бажання взаємодіяти з іншими, впевненість у собі, а також уміння поставити себе на місце іншого і здатність впоратися із ситуацією, що склалася.
- 1. Державна мова – мова професійного спілкування.
- 2. Мовне законодавство та мовна політика в Україні
- 3. Комунікативне призначення мови в професійній сфері
- 4. Професійна мовнокомунікативна компетенція
- 5. Поняття національної та літературної мови. Найістотніші ознаки літературної мови
- 6. Мова і культура мовлення в житті професіонального комунікатора
- 7. Комунікативні ознаки культурної мови. Типологія мовних норм.
- 8. Словники у професійному мовленні. Типи словників
- 11. Парадигма мовних формул. Вибір мовних одиниць у мовленні
- 12. Функціональні стилі української мови та сфера їх застосування. Основні ознаки функціональних стилів
- 13. Професійна сфера як інтеграція офіційно-ділового, наукового та розмовного стилів
- 14. Текст як форма реалізації професійної діяльності
- 15. Сутність спілкування. Спілкування і комунікація. Функції спілкування
- 16. Види, типи і форми професійного спілкування
- 17. Невербальні компоненти спілкування. Слухання і його роль в комунікації
- 18. Гендерні аспекти спілкування
- 19. Поняття ділового спілкування. Види та моделі спілкування
- 20. Поняття комунікації, типи комунікації, перешкоди та барєри комунікації
- 23. Мистецтво аргументації. Мовні засоби переконування
- 25. Презентація як різновид публічного мовлення. Типи презентацій. Мовленнєві, стилістичні, композиційні та комунікативні принципи презентації
- 26. Індивідуальні та колективні форми фахового спілкування. Функції та види співбесід. Співбесіда з роботодавцем
- 27. Етикет телефонної розмови
- 28. Нарада, збори, перемовини, дискусії як форми колективного обговорення
- 29. Збори як форма прийняття рішення. Нарада
- 30. Дискусія. «Мозковий штурм»
- 31. Класифікація документів
- 32. Національний стандарт україни. Склад реквізитів документів
- 33. Вимоги до змісту та розташування реквізитів. Вимоги до бланків документів
- 34. Оформлення сторінки
- 36. Довідково-інформаційні документи
- 36. Довідково-інформаційні документи
- 38. Наукова комунікація як складова фахової діяльності
- 40. Історія і сучасні проблеми української термінології
- 41. Термін та його ознаки. Термінологія як система. Загальнонаукова, міжгалузева і вузькоспеціалізована термінологія
- 42. Термінологія обраного фаху
- 43. Кодифікація і стандартизація термінів
- 44. Особливості наукового тексту і професійного наукового викладу думки. Жанри наукових досліджень
- 45. Оформлювання результатів наукової діяльності.
- 2.1. Наукова робота повинна містити:
- 46. План, тези, конспект як важливий засіб організації розумової праці
- 47. Анотування і реферування наукових текстів
- 48. Основні правила бібліографічного опису, оформлювання покликань
- 49. Реферат як жанр академічного письма. Складові реферату
- 50. Стаття як самостійний науковий твір
- 50. Стаття як самостійний науковий твір